Nu!
- Ser du nåt? - Tror du att det är övergivet?
Om de har givit sig av med skatten, blir Rikard inte glad.
Om det nånsin fanns nån skatt.
En omgång till.
- John... - Upphör att skjuta!
Jag talar för Rikard Lejonhjärta-
- som är överherre över detta område.
Jag talar för mig själv. Mina soldater har gett sig av.
- Var är lorden av Chaluz? - Fråga om han vet nåt om skatten.
Jag blev kvarlämnad med kvinnor och barn och utan vapen.
Här går jag enögd och samlar pilar.
Och ni tror att jag har en pilbåge att skjuta iväg dem med.
Min kung tror att er herre undanhåller en skatt från honom.
Jag har order att hämta den.
Det måste vara guldstatyn som folk säger att Jean plöjaren hittade.
Jag var med honom. Det vi grävde upp var en sten.
Vill ni ta er en titt? Den ligger där ute på rovfältet.
Jag är den ende ni kan slåss mot. Så kom och hämta mig.
Ni är en galen gammal man.
- Vad gör vi nu? - Jag vill ge Rikard stenen.
John...
Var är lorden av Chaluz och var är min skatt?
Borta... Lorden är borta. Skatten har aldrig funnits.
En guldstaty, 90 cm hög. Jag vill ha den.
Härförare, jag beordrade dig att inta den här borgen.
Nå, inta den, förstör den och hämta min staty.
Er staty är en sten.
- Jag vill att ordern verkställs. - Det finns ingen skatt.
Där inne finns bara några barn och en galen gubbe.
- Vad bryr jag mig om det? - Det borde betyda nåt.
Ogillar du min order, Robin?
Jag har följt er i 20 år. Visa mig en soldat så ska jag slåss.
Men jag tänker inte slakta barn!
Jag beordrade det!
- Jag befaller dig! - Gör det själv, förbaskade knöl!
Det ska jag förbanne mig göra!
Spärra in de där två! Deras huvuden ska spetsas på spjut!
Rasera murarna!
Lejonhjärta!
Ni är ett svin!
Gode Gud!
Så det var alltså en sten.
Är det här en fältskär?
- Jag ser efter era mannar. - Med stor framgång?
- Hur ni tagit hand om fångarna? - De är på väg till Chaluz.
Patienten är sval och fältskärn svettas.
- Pilen blir svår att få ut. - Det bör göra det hela mer givande.
Ni hörde, Mercadier. Han vägrade anfalla. Jag borde döda honom.
- Kommer ni att göra det? - Det beror på mitt humör.
Jag skonade endast gubben i eftermiddags. Jag gillade hans öga.
Men Robin... Vi har varit vänner i tjugo år.
Jag mötte honom i Nottingham.
Robin var den bäste krigaren.
Sätt fart! - I den här takten kommer jag att dö av åIderdom.
Vi ledde 300000 man till det heliga landet-
- och kom tillbaka med femtio i en båt.
Det blev inte alls som vi hade tänkt.
Herregud...
Jag gör det som måste göras. Jag har inget val.
Men Robin dömer mig. Det gör han alltid, den bondlurken.
Ska han döma en kung?
Din slaktare...
Jag ska visa hur det ska göras.
En kungs blod.
Kom ihåg det.
Det är kallt. Jag tycker inte om mörkret.
Hur långt är det till staden Chaluz? Drygt två kilometer?
En stunds vila, sen ska jag ta itu med John och Robin.
Skulle du ha dödat dem allihop?
- Du räddade dem inte. - Jag tvingade dig inte att följa mig.
- Du nickade åt mig. - Vad vill du att jag ska göra?
Du har rätt.
Vad har jag dragit in oss i? Jag kunde försökt tala med Rikard.
Han är en förbannad knöl!
Är vi bättre? Vi tjänar honom.
- Han är vår kung. - Jag såg honom som en bra kung.
När vi var i Sherwood och rånade och gav åt de fattiga.
Det verkade ynkligt jämfört med att rädda det heliga landet.
- Hur kan du äta? - Jag är hungrig.
Den som blir 40 har haft ett bra liv. Vi är båda över 40 och se på oss.
Min far och alla mina förfäder bodde i Barnesdale.
De såg inget annat. Jag har känt en kung.
Rest runt halva jordklotet, sett Jerusalem. På håll visserligen...
Jag tycker nog att jag har haft ett bra liv.
Tror du att Rikard tänker döda oss?
Jag känner honom inte längre. Jag känner inte karln.
Dör vi så dör vi.
- Är det din uppfattning om att dö? - Jag vet inte.
Jag borde ha lärt mig. Jag har sett tillräckligt med död.
Jag tänker i alla fall inte dö utan strid.
Kom hit.
Böj dig ner.
Tänk vad jag hade missat om jag inte hade träffat dig.
Kungen tar emot er nu.
Ers Majestät...
Vi firar vårt frånfälle. Jag hade tänkt mig en storslagnare död.
Men min läkare, en lustig man... Jag har redan låtit hänga honom.
Vin! En hink full. - Men du...
Du ska huggas i stycken. Just nu hindrar såret mig från att göra det.
- Var det allt? - Allt? Åt helvete med d¡tt "allt"!
Allt klart... Allt är över...
Min far förbannade mig när han dog.
Jag dödade honom... Han skulle ha tyckt om allt det här.
Jag sa en hink.
En hink!
John blir kung härnäst. Du minns väl John?
John utan land kallade de honom...
Varför fick jag inga barn? Jag brydde mig aldrig om England.
Jag var aldrig där. Inte ens som lik!
De begraver mig i Frankrike, intill min far.
- Be mig om nåt. - Jag har inget att be om.
Han surar. Han tjurar.
Han sörjer över att han gav sitt liv åt Rikard. Du vet inte vad sorg är.
Jag var kung.
Min mor, hon fyller snart 80, den satmaran...
Jag har skickat efter henne. Tror du att hon kommer?
Döden är en slipad rackare.
Gud vet att jag har försökt hitta honom på mina villkor.
Be om nåt, förbannade karl!
Det finns inget kvar.
Du kan be om ditt liv.
Du ser mig som en jämlike. Det har du alltid gjort.
Jag ska skära upp dig, din bondlurk!
Mercadier! Mitt svärd!
Medan jag fortfarande är kung av England ska jag...
Rikard, det är jag.
Jag vet. Du kunde visst inte lämna mig.
Du är fri från mig. Jag låter dig gå.
Vad ska du göra utan mig nu, muntre Robin? När jag är död?
Det var det.
Vad gör vi nu?
Vi såg honom dö. Han såg oss där.
Han misstycker inte om vi missar begravningen.
- Åt v¡Iket håll r¡der v¡? - Norrut.
- Varför norrut? - Där ligger England. Vi rider hem.
- Där ligger hon. - Vi rider ikapp.
- Är du säker? - Naturligtvis är jag säker.
Den här vägen.
- Mycket kan växa upp på 20 år. - Jag känner till den här skogen.
- Här är ett bra övernattningsställe. - Jag ska ta mig igenom.
- Vad var det där? - En hjort.
Kom, de ser oss!
Jag ser det! Det där är toppen av mitt träd.
Jag sa ju att det var den här vägen.
- Det finns ingenting kvar. - Vad hade du väntat dig att hitta?
Jag vet inte. Jag trodde aldrig att...
John...
Skynda dig, Rob... Där borta!
- Rob, min är en gammal gubbe! - Rob...? Robin?
Det är jag - Tuck. Tuck och Will.
Will!
Robin, du har kommit hem.
Och onde prins John fick ett bud
Han flydde till slottet och bad till Gud
Följ honom med stor glöd
Jag följer djärve Robin till min död
De har förvandlat oss till hjältar. - Hittade du på sången?
Man hör de här sångerna överallt.
- Vi drar från stad till stad... - Hur försörjer ni er?
Medan jag biktar folk, stjäl han hästarna.
Överallt vill de höra om era bragder.
- Vi gjorde dem aldrig. - Det vet jag väl.
Jag tror jag rider och hälsar på min far i morgon.
Han dog, John. För många år sen.
- Han hade ändå inte känt igen mig. - Vad hände här när vi hade rest?
Har Marian... Lever hon ännu?
Ja, hon bor åt Kirkly till...
En förtjusande flicka. Jag har inte tänkt på henne på åratal.
- Vad hände med sheriffen? - Han styr fortfarande grevskapet.
Att kämpa mot honom var trevligt.
- Vad hände med de andra? - De dog eller gav sig av.
När ni inte återvände efter korstågen antog vi att ni var döda.
Som Rikard.
Kung John måste vara galen. Alla har vänt sig emot honom.
Han lär tillbringa all sin tid i sängen med sin 12-åriga drottning.
Och han strider med påven. Mässor och nattvardsgång är förbjudna.
Nu är rätt tid för oss. Folk skulle sluta upp kring dig, Robin.
För att slåss mot kungen?
- Varför kom du då tillbaka? - Inte för att slåss.
Sjung en sång till för oss, Will. En om Marian.
Om Marian? Låt mig se...
Fast visst hade det varit trevligt?
Inte vid min åIder.
De lär sig aldrig.
Lägg din kroppsvikt bakom hugget.
Jag slåss mot två män samtidigt. Ni andra ser noga på.
Du... - Och du.
Några frågor?
- Sheriffen... - Ja, ers nåd.
- Det är dags att vi ger oss av. - Sir Ranulf...
Ge mig aldrig befallningar. Fråga alltid.
Plöjaren John - ett ägg.
En höna - herden Sam.
Hon kommer inte att kunna betala.
Han stjäl av mina ägg!
Vad ska jag ta mig till? Varifrån ska jag få ett nytt ägg?
- Ska vi inte till Nottingham? - Vi rider till Kirkly först.
- Kirkly ligger hitåt. - Ja, men Marian är där uppe.
Det är ju klostret.
- Vad gör hon där? - Hon har bott där i drygt 18 år.
- Min Marian kan inte vara nunna. - Du får väl se.
- Vad ska jag säga till henne? - Hon kommer nog på nåt.
Det här lindrar smärtan.
- Hallå! - Förbaskat också!
Ursäkta mig. Det är sheriffen. Jag har fullt upp i dag.
Hallå?
John, du går in. Jag sa aldrig farväl, hon kan vara arg.
Eller ännu bättre, vi tar det en annan dag.
Ni där... Vad fasen vill ni?
- Är det här klostret? - Ja. Jag är abbedissan. Vem är ni?
- Gode Gud! Det är Marian. - Robin...
- Vad gör du i den där dräkten? - Lever i den.
Jag har kommit hem till dig, Marian. Krigen är över.
Jag heter moder Jennet nu. Du kan återvända till Jerusalem.
- Du är arg. - Jag har inte tänkt på dig på 20 år.
- Ge mig ett leende och bjud in mig. - Kom hit i morgon. Då är jag borta.
Sheriffen kommer hit för att sätta mig i fängelse.
- Vad sa du? - Förbaskade karl!
De kommer snart och hämtar mig. Ni kan fortsätta utan mig.
Utan mässor, förstås. Men ni måste hjälpa folk så gott ni kan.
- Marian, förklara vad som har hänt. - Jag har inte tid.
- Vad har du gjort? - Guds gärningar.
- Jag kan rädda dig om du är i knipa. - Det finns inget att bli räddad från.
- Jag gillar ditt utseende. - Det kan jag knappast säga om dig.
Så det här är ditt rum.
- Vad har hänt med dig? - Bra saker.
Jag arbetar hårt. Jag trivs. Och när sheriffen kommer...
Varför kommer han?
Prästerskapet har beordrats lämna landet, men jag reser inte.
- Tänker du låta honom gripa dig? - Gud är med mig.
- Det hjälpte oss föga på korstågen. - Rob, det kommer ryttare!
- Det är mitt liv! - Du är en dåre.
Hur många är de?
- Sex! - Jag gillar oddsen.
- Sheriffen... - Robin.
- Lever ni fortfarande? - Nog har jag försökt dö alltid.
Ni ser välmående ut, när allt kommer omkring.
- Hur var korståget? - En besvikelse.
Se på oss efter alla dessa år.
Jag är bara en före detta härförare, och ni är fortfarande sheriff.
Jag kan läsa och skriva, det gör folk misstänksamma.
Böcker är för lärda män.
Tycker ni att moder Jennet har förändrats?
Jag har inte träffat henne. Hon hade gett sig av.
Jag missade henne med en dag.
Märkligt. Jag varnade henne. Hon skrev: " Kom och hämta mig. "
Vi har båda kommit hit förgäves.
- Jag är klar. - Är det där kvinnan?
- Vem är den där fånen? - Jag är er fånge.
Släpp henne!
- Grip dem allihop! - Jag har inte tillräckligt med män.
- I kung Johns namn, ge upp! - Jag försöker!
- Ge mig henne! - Här.
Jag varnade honom.
Fåne eller ej så tjänar han kungen. Ni är fortfarande fri.
- Överlämna henne så kan ni gå. - Det är omöjligt, det vet ni.
- Då blir jag tvungen att fånga in er. - God jaktlycka.
Gud hjälpe er, Robin.
Det där är alltså Robin Hood.
- Han är en död man. - Ja, men han är min.
Klarar ni att sitta upp på er häst, sir Ranulf?
Det var inte meningen att göra dig illa.
- Jag kunde inte låta dem gripa dig. - Jag tänkte följa med frivilligt.
Jag ska rädda dig från fängelset.
Det här angår inte dig. Jag är inte din Marian.
Jag vill inte leva i världen igen. I morgon går jag till sheriffen.
- Vem skulle det gagna? - Gud till exempel.
- Du for ju ut på korståg. - Vissa saker är värda att dö för.
Hedningarna du dödade hade också själar.
Om jag skulle dö i fängelset, vore det för en anledning.
Jag skulle ha kämpat för nåt utan att ha tagit nån annans liv.
Tänker du kämpa mot sheriffen? Ska det bli fler lik?
Är du inte trött på det?
Den 12 juli 1191 föll den befästa staden Akka för Rikard.
Hans enda stora seger. Han var sjuk och låg till sängs och stred aldrig.
Den 20 augusti stod John och jag utanför stan och tittade-
- medans överlevande fjättrade muslimer föstes ut.
Rikard frigav de rika mot lösen, lät de starka bli slavar...
Och han tog alla barnen och lät hugga ihjäl dem.
Sen lät han döda mödrarna.
När alla var döda och det låg 3000 lik på slätten-
- lät han sprätta upp dem för att leta efter guld och ädelstenar.
Våra präster på platsen, och det var många, såg det som en triumf.
En biskop satte på sig sin mitra och ledde oss alla i bön.
Och du frågar mig om jag är trött på det.
Varför kom du inte hem då?
Han var min kung.
Kom, ta en promenad med mig.
Där var köket. Och där borta förvarade vi ölet.
Och det här... Var det här vårt hus?
Var det verkligen så litet? Här var dörren.
Jag ansträngde mig så för att hålla det rent.
Det var rätt av mig att älska dig för 20 år sen.
Jag vet att jag älskade dig, men jag minns inte hur det kändes.
Eller vem jag var.
Det svåraste av allt var att uppnå frid.
Jag vände mig till kyrkan av ilska.
Jag trodde du skulle bli argast om jag gifte mig med Jesus.
Det var ingen bra början.
I månader, när det var dags att sova, tänkte jag på dig.
Nunnorna avundades mig mina bekännelser. Jag bad ändlösa böner.
Och gjorde förfärliga botgörelser. Men det var bara tiden som hjälpte.
Jag har funnit frid.
Jag drömmer inte om dig längre, Robin.
Jag följer dig till Nottingham i morgon.
Jag tror att en av mina tänder är lös.
Jag vill inte göra dig illa, ändå gör jag visst inget annat.
- Du skrev aldrig. - Jag kan inte skriva.
Sov du gott? Då beger vi oss till Nottingham.
Först till klostret. Mina saker blev kvar där i förvirringen.
Du blir tvungen att rida med mig. Om du fortfarande vet hur man gör.
- Jag är strax klar. - Moder Jennet, de blev bortförda!
Vi var här i trädgården och männen kom in...
Jag sprang snabbast, men de grep de andra och förde bort dem.
- Du skulle inte ha blandat dig i. - Det är mig sheriffen är ute efter.
John och mig. - Han sitter i sitt slott och väntar på oss.
Ta mig till Nottingham. Jag går till fots om jag blir tvungen.
Ta henne tillbaka till lägret.
- Om jag vore man skulle du få! - Det där var min Marian.
- Där är Nottingham, John. - Du ser skrattretande ut!
Han kommer aldrig.
Jag känner honom. Han är lite förälskad i döden.
Han kurtiserar och retas. Jag kan vänta.
Här är sig precis likt.
- Ska vi fortsätta? - Ja, vi ser vad som finns att se.
- Ser du nåt? - Inte än.
Han vet att vi kommer. Han väntar och håller utkik...
- Inga soldater syns till nånstans. - Än så länge.
- Där har vi Robin. - Var?
- Allt man ser är en folkmassa. - Jag ser en vagn med tre hästar.
En som drar och två som skjuter på? Jag beklagar det nästan.
Nu, omedelbart.
- Vad gör vi nu? - Vi öppnar en affär.
Ser du nåt bord?
- Vi går ut och hämtar honom. - Varför gå ut när han kommer in?
Där är de.
Det är inte bra att vara inomhus hela dan. Ni kan röra er fritt.
Jag förstår inte vad han menar.
- Hallå där! Det där är vårt bord. - Det stod tomt.
Det kvittar. Det som är mitt är mitt. Ge er iväg!
- Jag köper det av er. - Det är inte till salu.
Jag är bra på att minnas ansikten. Jag känner er, inte sant?
Jag kunde ha svurit på att... Det där är inte er vagn.
Den tjocke karln från Bristol var här hela veckan. Han for i morse.
- Är ni tjuvar? - Ta alltihop.
Det är för mycket.
Om ni inte går härifrån, tvingas jag klyva er från hjässan till tårna.
John...
- Det är rena galenskapen att gå in. - De släpper ner grinden bakom oss.
Vi skulle alltid kunna komma tillbaka i morgon.
Titta!
- Kastruller, gjorda i London! - Vad...?
Grytor och pannor! - Köp grytor och pannor!
Grytor och pannor? Det står en gul vagn utanför grinden.
Jag tror inte att ni får vara här.
Vi kan inte köpa nåt, vi är fångar.
- Herregud, ser ni den sabla vagnen? - Ni missbrukade Herrens namn.
- Vem är ni? - Jag är en vän till moder Jennet.
Vi måste härifrån annars dör vi.
- Hugg av det, för Guds skull! - Spring!
Var håller era armborstskyttar hus? Kalla hit dem!
Förbannade nunnor!
Gå efter dem!
Gode Gud...
- Där är Robin Hood! - Vem av dem?
- Robin, hoppa! - Hoppa!
- Jag kommer att göra mig illa. - För Guds skull...
Där är han.
Jag borde ha utbildat er bättre.
För Guds skull, det var två gamlingar.
Den här lever fortfarande.
De andra får ni bära ner och begrava.
Ni där!
- Upp med grinden! - Det går inte.
- Jag borde låta er ge er av. - Jag ska hämta tillbaka honom.
- Ni kommer inte ens att hitta honom. - Jag klarar det.
Ni kommer att sjunka ner till armhålorna i kärren. Jag har försökt.
Jag såg aldrig hans bågskyttar, bara pilarna i soldaternas kroppar.
Jag kan ta fast honom. Ni misslyckades.
Och det gillar ni inte.
Hämta några män... och hissa upp grinden.
Ta den här. Ge mig din pilbåge.
Klättra upp i trädet och håll utkik.
Kom igen. Kom nu!
Jag klarar inte sånt här längre.
Ta till vänster! Till vänster!
Hon hade aldrig nån känsla för att köra häst.
- Tror du att de kommer efter oss? - I så fall varskor Will oss.
- Är ni oskadda? - Ni är en makalös abbedissa.
- Jag håller med. Du är underbar! - Blod!
Din stolle!
Du har lagt på dig.
Vilken dag! En sån här dag har jag inte upplevt sen vi gav oss av.
- Höll vi verkligen på med sånt här? - Jämt och ständigt.
Hur stod jag ut?
Å, Rob¡n, när jag såg d¡g på muren trodde jag att du skulle dö.
Varför for jag härifrån?
Låt mig ta en titt på dig.
Det är bara några bulor och blåmärken.
Så många!
Du hade en så fin kropp.
Fast och utan ett märke...
Och du var min. Jag trodde att jag skulle dö när du gav dig av.
Jag försökte t. o.m. Begå självmord. Jag gick ut i skogen-
- la mig ner vid en bäck och skar upp handlederna.
En skogsvaktare kom förbi och förde mig till klostret där jag räddades.
Det blir inga fler ärr. Det vore för mycket att förlora dig två gånger.
Jag har aldrig kysst en abbedissa.
Vore det en synd?
De kommer in i skogen! - Tuck, vi behöver din pilbåge.
Har det inte varit nog med slagsmåI för i dag? Gå inte.
Jag ville bara se vem det är som jagar mig.
Fåne!
Behåll visiret nedfällt nästa gång ni rider in i skogen.
John...! Vänta!
- Kungen själv har utnämnt mig. - Jag har aldrig tyckt om er kung.
Ni är hans undersåte och tjänare.
- Han är inte kung här i Sherwood. - Så ni är härskaren. Bör jag buga?
Jag skulle inte ha er i min tjänst, adelsman.
Ni står för allt jag vill kämpa mot.
Ni är fienden. Ni glufsar i er fint kött medan vi får bröd och ost.
Det finns inget brott som ni kan bli straffad för.
Men vi kan skjuta en hjort och få ögonen utstuckna.
Det här är min skog. Här lever jag som jag vill.
Om ni kommer hit igen, dödar jag er!
Blev det slagsmåI? Du lovade att du bara skulle titta.
Min far slet i 30 år och fick ihop till en gryta, en filt och en sked.
- Var det sheriffen? - Nej, fånen.
- Du dödade honom väl inte? - Nej, jag sa att det här är min skog.
Och att det är allt jag vill ha. Jag vill bo här med dig.
Vad letar du efter?
Nåt spår av Marian eller moder Jennet.
Jennet är en god kvinna. Hon frigjorde sig från köttsliga lustar.
Hon såg på män utan att känna nåt.
Titta, hon ser på dig.
Rör vid hennes hand. Håll i den.
Det är lika bra det. Hon skulle ändå inte känna nåt.
När man tänker på vad jag gjorde verkar det obegripligt.
Att jag ville dö av längtan efter dig.
Det kan inte ha varit jag.
- Låt mig få hålla om dig. - Robin...
Fanns det många kvinnor på ditt stora korståg?
- Ja, många. - Berätta inget.
- Som du vill. - Hur många?
Men allihop såg ut som du.
Är jag gammal och ful?
Är jag en kvinna som du skulle vilja ha?
Jag har haft så få känslor under så lång tid.
Robin, gör mig illa.
Få mig att gråta.
- Jag kan inte sluta att le. - Mig gör det inget.
Kan vi ha två rum i vårt hus nästa gång?
- Och ett golv? - Som du vill.
Det skulle jag tycka om.
Och en säng med filtar. Och en kista att ha kläder i, och...
Hörde du?
Jesus Kristus, låt bli!
- Visst är du Robin Hood? - Det var som tusan.
Jag sa åt dem på marknaden att det var du.
Jag ledde dem hit för jag visste vägen.
De flesta är bondpojkar härifrån.
De är här för att tjäna dig. Och för att kämpa mot kungen.
Tuck, ge dem mat.
Gå och bekämpa sherifferna och kungarna.
Jag älskar dig och du gör mig stolt.
Jag skulle ge min själ för att kunna vrida tillbaka klockan fem minuter.
- Damer, var är kungen? - I det största tältet, förstås.
Res till påven och säg att om hans ärkebiskop-
- sätter sin fot i England hugger jag huvudet av honom!
- Vad var det mer? - John...
Kommer du aldrig? Jag är ren överallt. Vill du se?
- Hovet är här. - Det gör inte mig nåt. Du är så söt.
- Sir Ranulf, vad vill ni? - Jag vill ha 200 man.
- Till vad? - För att bekämpa en fiende.
- Vilken fiende? Det finns så många. - Robin Hood.
- Jag trodde att han var död. - Han är tillbaka i Sherwood.
Kan inte sheriffen ta hand om en simpel tjuv?
Jag ska till Frankrike i morgon...
Folket har gjort honom till hjälte. Massor ansluter sig till honom.
Han har blivit en legend.
Har ni nånsin försökt bekämpa en legend?
Bara min bror.
- De tänker göra uppror mot er. - Gör de?
Gör de? Kom till Dover i morgon. Ni ska få de män jag kan avvara.
Hälsa sheriffen att jag vill ha Robins huvud, annars tar jag hans.
Hur det än går, så vinner jag.
Blir tyget verkligen grönt av bären?
Håll armen sträckt och dra tillbaka strängen så här.
Två... tre!
- Kungen var generös. - Han vill ha Robins huvud.
Eller mitt.
- Följ mig! - Mannarna sattes under mitt befäl.
Inte i mitt grevskap. Följ mig.
Den här vägen!
Ska vi göra halt här?
- Rob, hur många är de? - Tillräckligt många.
- Och de slår läger. - Där ute på fältet?
- Jag trodde att de skulle jaga oss. - De kommer.
Will! Tuck!
Sheriffen är där ute med en armé på minst 100 soldater.
De slår till i gryningen. Jag vill att vi intar ställningarna i kväll.
Då går vi.
De här päronen är utsökta.
Han äter fortfarande frukost.
Fortfarande? Vad väntar han på? Fler män?
Jag tror att jag har fått nog.
- Vad gör vi? - Vi avvaktar.
Nej, tack.
Nu sticker vi!
De gick till anfall!
- Vad hände? - Ingenting. Ingen följde efter oss.
Vill han att vi lämnar skogen och slåss på öppen mark?
Tror han att vi är dårar?
- Det är det han väntar på. - Då är det han som är en dåre.
Han kan sitta där i evighet. Han kan inte belägra en skog.
- Will? - Om han kommer in, är han fast.
Du har inte frågat vad jag tycker.
Det räcker med en galning.
Han väntar sig att jag kommer.
Låt honom vänta.
- Dimman lättar. - Du ser så frusen ut.
Här är så vackert. Skogen är full av Ijud.
Allt är så levande. Jag tänker på all död jag har sett.
Jag har knappt förlorat en strid, men jag vet inte vad jag har vunnit.
" Dagen är vår" brukade Rikard säga.
Sen kom morgondagen, men vart tog dagen vägen?
Du är så vacker.
Kom och sätt dig hos mig.
ÄIskar du mig?
Säg det!
- Vad är det? - Ingenting.
Ingenting.
- Du tänker lämna skogen, eller hur? - Möjligheten finns.
John, Will och Tuck säger att det vore rena vansinnet.
Nåja...
Är det allt du kan säga om att vara död?
Vänta bara tills den tiden kommer.
Låt Gud bestämma när det är dags.
Då ligger allt i hans händer.
Jag är inte gammal och grå.
Jag skulle vara 20 för dig om jag kunde.
Jag är i lika fin form som förr.
Du såg mig uppe på muren.
Ja.
Om du kommer tillbaka kommer det att bli fler morgnar.
Och varje strid kommer att kräva sin tribut av dig.
- Och så en dag... - Du kommer att få se.
Nej, jag kommer inte att få se, eller höra sångerna om djärve Robin.
Jag kommer att vara borta härifrån.
Skulle du ge dig av? Varför?
Jag vill inte sörja dig.
Gå och bekämpa din sheriff. Måtte Gud vara med dig.
Måtte solen skina och dan bli storslagen.
Men Robin...
...jag vill inget veta.
John... jag gör vad du vill.
Jag ger mig av härifrån som om han aldrig hade hittat mig.
Men hindra honom från det här.
Låt honom inte leda er ut för att möta sheriffen.
- Har han inte berättat det för dig? - Var inte tokig.
Vi skulle bli slaktade.
- Vår armé består av bondpojkar. - Säg det till honom.
- Skulle jag säga " nej" till Rob? - Bara den här gången.
Vi har alltid varit tillsammans. Jag vore ingenting utan honom.
Jag har sagt att jag ger mig av. Vad begär du mer av mig?
Jag har inte bett dig om nåt.
Du har aldrig varit särskilt förtjust i mig.
- Du är Robs kvinna. - Seså, ut med språket.
Du är Robs kvinna.
Om du hade varit min, skulle jag aldrig ha lämnat dig.
Det är orättvist!
Du har varit med honom i åratal. Och jag kommer att förlora honom.
- Nej då. - John...
å, John...
Jag ska vaka över honom. Gråt inte.
Han kommer tillbaka.
Vi ska lämna skogen.
- Har hon berättat det? - Ja.
- Hon bad mig att inte följa med. - Och vad beslöt du dig för?
Det är rena galenskapen, Rob.
Jag sa att du vore förlorad utan mig.
Det här kanske är den kämpigaste delen av dan.
Farväl.
- Må Gud vare med dig. - Om han så behagar.
Invänta order!
- Jag visste att ni skulle komma. - Jag kom bara för er skull.
- Jag vill avgöra saken med kämpar. - En av era män mot en av mina?
Varför skulle jag gå med på det? Vi är många fler än ni.
- Jag är en av kämparna. - Och jag den andre?
Om jag förlorar, är mina män era.
Utan mig återvänder de hem.
- Och om jag förlorar? - Då lämnar era soldater fältet.
Så lyder mina order. Är det klart?
Skulle jag låta patrasket löpa?
Så lyder mina order. Lämna fältet!
Jag lovade henne att vaka över dig.
Hon har gett sig av.
- Jag dödar honom om du stupar. - Nej! Du håller vad jag har lovat.
Vi ses, Johnny. Iväg med dig nu.
Må Gud vara med oss, Robin.
Fortsätt kämpa.
Tänker ni inte ge upp?
Jag är trött, Robin.
Marian...
Jag kunde inte hindra honom.
För Guds skull, Robin.
Vi måste få in männen i skogen!
Du var modig. Vad heter du?
- Jag kallas Lille John. - Bra gjort. Få se hur reslig du är.
- Robin! Så du ser ut. - Du kom tillbaka.
Vi tar honom till klostret. Där har jag mina mediciner.
Jag trodde att jag hade sett dig för sista gången.
Jag är glad att du kom tillbaka.
Där uppe!
Rör er inte!
Undrar vart dan tog vägen. Det måste vara kväll.
Vad är det här för kloster? Det är ingen klockringning.
- Har du mycket ont? - Jag är lite trött.
Jag har haft värre skador.
Sheriffen dog en tapper död. Han var den bäste kämpen av oss.
Åren tar på en.
Jag borde sluta. Jag får nog inte uppleva en sån här dag igen.
Och ändå...
John...
- Om de skulle följa efter oss... - Jag väntar utanför.
- Jag gjorde mitt bästa. - Jag vet.
Det här lindrar smärtan.
Det finns ingen som är vänligare, eller hälften så ohygglig som John.
Såg du honom?
Jag borde gå och se till mina män. De är modiga pojkar allihop.
Jag ville...
Jag gillar din medicin. Jag känner ingen smärta alls.
Du får sköta om mig i skogen tills jag är återställd.
Sen väntar stora bataljer.
Man kommer att skriva sånger om våra liv.
Mina ben är kalla.
Jag vet.
- Jag har ingen känsel i dem. - Jag sa att du inte skulle ha ont.
Vad har du gjort?
John! Jag är förgiftad!
- Hjälp mig. - Nu kan ingen hjälpa dig.
Herregud, Marian...
Varför?
Jag älskar dig.
Över allt annat.
Jag älskar dig mer än barn.
Mer än fält jag har planterat grödor på.
Jag älskar dig mer än morgonbönen och fred...
...och mat att äta.
Jag älskar dig mer än solsken...
...mer än kött, glädje...
...eller ännu en dag.
Jag älskar dig...
...mer än Gud.
Jag skulle aldrig få uppleva en dag som den här igen, inte sant?
Det är bättre så här.
Marian...
Det är ingen fara.
Rob...
- Så du ser ut. - Det är ingen fara.
Det är ingen fara.
Nej...
Räck mig min pilbåge.
Där den här pilen landar-
- ska du begrava oss intill varann och lämna oss där.
Ansvarig utgivare: Pia Grünler
Översättning: Eva-Maria Andersson
Översättning: SDI Media Group